Дамян Дамянов
Грънчар

chitanka.info

Гледах го в ръцете — две огромни

Груби, а пък галещи ръце,

Ваещи от топка глина стомна,

А от стомна — глинено сърце,

Гледах го в устата — в тази жива,

Жадна и опръхнала уста,

Дето в остра дупчица се свива

В дръжката — да сръбне вечността.

Тази вечност, дето все по чезне

Барабар със стомните у нас —

Вече демоде и безполезна

В глината, сменена с плексиглас.

Гледах го. И сякаш пак го гледам:

Две ръце, къс глина, колело…

Луд ли бе той — мохикан последен —

В туй модерно време от стъкло,

От кристал, чешми, водопроводи,

Кой от туй отбрано общество

Ще си купи чиреп старомоден?

Та затуй все жадни май си ходим…

Жадни неизвестно за какво…

Заслуги

Имате удоволствието да четете тази книга благодарение на Моята библиотека и нейните всеотдайни помощници.

http://chitanka.info

Вие също можете да помогнете за обогатяването на Моята библиотека. Посетете работното ателие, за да научите повече.